Елин Пелин
Чохено контошче

chitanka.info

Едно време — кой знае кога било,

в едно село — кой знай къде било,

живял дядо с свойта баба стара

в една къща схлупена и проста.

Хранели се с леща и попара —

за двамата това било доста…

Дядо имал два воловци стари,

те му били най-верни другари.

Нивицата с тях орал си дружно,

да изкарва колко му е нужно

за две гърла жито и пшеница,

да нахрани душа да го слуша —

баба стара да му се не кара.

Те имали и една козица

с руно бяло — човек да се чуди,

един петел рано да ги буди,

две кокошки като две царици,

в един възел две скъпи жълтици,

едно каче солена сланина —

да им стигне за цяла година…

Баба била доволна, честита,

дядо с нея всекиму се хвалел —

на кой пита и на кой не пита.

Веднъж баба отишла на сватба,

поканена по обичай божи.

Там видяла една булка млада,

облечена в чохено контошче,

подплатено със лисичи кожи…

Дощяло се на баба да има

и тя таквоз чохено контошче.

Върнала се замислена вкъщи,

току ходи и току се мръщи,

току охка и току въздиша…

Дядо гледа, па се чудом чуди:

— Бре, какви са, бабо, тез полуди?

Какви ти се случиха премежди,

та навъси старите си вежди?

— Слушай, старо — бабата отвръща, —

толкоз годин пазя тая къща,

искам сега в старост награда

да ми купиш чохено контошче,

подплатено със лисичи кожи,

да се стегна като булка млада.

— Не контошче, а кюрк до петите,

като искаш, ще да ти направя! —

отговаря със готовност дядо

и радост му свети в очите.

Стана дядо, на пазар отиде,

па развърза две скъпи жълтици,

купи чоха, конци ибришимни

и повика майстори най-първи

да ушият чохено контошче.

Кроят, кроят, чохът не достига…

Баба ходи като болна в къщи.

Току охка и току се мръщи.

Гледа дядо, гледа стара баба,

на старини туй ли й се пада?

Дума даде — назад се не връща.

Продаде си два вола работни,

купи чоха, колко не достига,

а на себе пушка евзалия

да убие две хитри лисици,

да им вземе хубавите кожи,

та контошче добре да наложи…

Най-първите майстори пак викна,

кроят, шият чохено контошче…

Баба не знай от радост къде е.

Току мери чохено контошче

и гощава майсторите първи

с чорба сладка от двете кокошки,

от петела със люта яхния.

Изпържи им каче със сланина,

Продаде си у механи хладни

бяла коза за червено вино —

на терзии угоди да прави,

по-хубаво контошче да шият.

И шиха те три дни и три нощи,

та ушиха чохено контошче.

Дядо ходи на лов по горите,

та си уби две хитри лисици,

та им одра хубавите кожи —

подплатиха чохено контошче.

Облече го, нагизди се баба.

Гледа, гледа, очи си не вярва:

заприлича на млада невеста.

Улови се хоро да играе,

цяло село гледа и завижда!

А пък дядо обикаля в къщи,

току охка и току се мръщи.

— Що е, дядо, и защо въздишаш? —

пита баба с новото контошче…

С тъга дядо баби отговаря:

— Нищо, бабо, нищо, поиграй си!…

Честито ти чохено контошче!…

Но де ни са два вола работни,

къде ни са две скъпи жълтици,

две кокошки като две царици,

едно каче солена сланина?

Къде ни е млечната козица

с руно бяло — човек да се чуди,

шарен петел, рано да ни буди?

Нищо, бабо, нищо, поиграй си!

Честито ти чохено контошче!

Ще го носиш ти на гладно сърце!…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.